Kirurger är onormala. Vi är slaktare.
Onormala, ivriga slaktare.
Ska jag sätta in en säng till dig i hennes rum?
Vi opererar. Vi går vidare.
Patienterdör. Vi går vidare.
Nej, jag är läkare här.
Vi orsakar trauma. Vi gårigenom trauma.
Vänta.
Och här kommer det.
Vi hinner inte oroa oss för hur blod och död får oss att må.
Kopplar du av med en två timmar lång karotisendarterektomi?
Cristina?
Är allt okej?
Cristina? Owen!
Vad...?
Klockan är tre på morgonen, Cristina. Hoppas att det är...
Callie?
Vad? Han gjorde vad?
Det är jag. Cristina!
Vad har hänt? Owen är upprörd.
-Callie skrek... -Synskärpan är normal.
Inga petekier. Jag mår bra.
-Herregud, din hals! Jag ska döda honom! -Nej, nej. Det var en mardröm.
Cristina, snälla.
Mår hon bra, Meredith?
Nej, nej, nej. Cristina, nej.
Snälla, förlåt mig.
Jag vet inte vad som hände.
-Förlåt. -Titta på mig.
Jag mår bra. Ser du? Det är okej. Du sov.
Det är okej.
-Förlåt. -Det är okej. Jag vet.
Det är okej. Du sov. Det är okej.
Ta lite kaffe.
Nej. Inte så här.
ldag är din första dag tillbaka. ldag handlar det om Izzie.
Du måste operera henne. Du har en gåva.
Och du klarar det här.
Jag tänker duscha först.
Polotröja under sjukhuskläderna. Det är fult.
Men inte lika fult som att du kramade honom.
-Du kramade honom... -Jag fattar. Gå vidare.
Polotröjor är inte okej. Och varken du eller din pojkvän är okej.
-Är din pojkvän okej? -Vad?
Han öppnar hjärnor idag. Ska han vara här?
Ja, självklart. Derek mår bra.
Jag var där under blodbadet. Det är inte vem som helst. Det är Izzie.
George, hejsan. Varför är du inte...
Ska inte alla vara med på Izzies genomgång?
Jag visste inte ens att hon var sjuk. Bailey sa det.
Izzie pratade med Cristina. Jag fick veta det sist.
-Izzie ville säkert inte... -Jag vill inte prata om det.
Jag vill jobba. Har du nåt att erbjuda?
-Ja. Tre höftledsoperationer och... -Tack.
Ni tre... Jag förstår varför ni är här. Ni vill hjälpa till.
Jag är hennes ST-läkare. Jag ska förbereda henne för operation.
Om ni går in där gör ni det som hennes vänner.
Izzie måste höra att allt kommer att gå bra.
Hon behöver ert stöd. Hon behöver er, inte fler läkare.
Toppen. Då börjar vi.
Som du vet har du metastatiskt melanom i stadium lV.
Det blir många operationer under de närmaste veckorna.
Vi har sett metastaser på levern, så en av operationerna
tar dr. Bailey och jag hand om. Och dr. Parker från förlossningen
ska plocka ut så många friska ägg hon kan före strålningen.
-Visst. Bebisar. -Det ger dig möjligheten.
Men viktigast är metastaserna i hjärnan.
Vi borde ha märkt dem tidigare. De orskar huvudvärk och anfall.
Förhoppningsvis är lesionen avgränsad.
Är ni klara?
Under de närmaste fyra veckorna ska du genomgå tre stora operationer
och sju ingrepp bara för de metastaser vi vet om.
Vi kommer troligen att hitta fler. Det innebär fler operationer.
Det är lika bra att du vänjer dig.
Jag har hand om strålning, cellgifter och immunterapi.
Behandlingen kommer att vara aggressiv. Var beredd på det.
Jag överser alla ingrepp, även dagens operation,
så varje kirurg här har nu mig som chef.
Välkomna till canceravdelningen.
Vi ses i operationssalen.
Tack.
Stå inte bara där och stirra. Det gör mig nervös.
-Stick härifrån. Gå och rädda liv. -Ja, vi ska gå rond.
-Ja. -Okej, vi ses.
Jag har just tittat på Izzies senaste MR.
Tumören verkar inte ha vuxit, så det är goda nyheter.
Vill du prata med mig om nåt först,
innan vi går in till Izzie?
Försök bara att låta frontalloben sitta kvar.
God morgon, Izzie.
-Kommer du? -Nej, jag har hand om en gammal dam...
-Det tar inte lång tid. -Jag måste gå.
Hej, dr. Sloan. Det här är Joyces systersöner, mina bröder Tobin och Luke.
De kom hit i morse. Dr. Sloan gjorde operationen.
Er moster är allvarligt sjuk. Vi kan inte göra mycket mer.
-Det är nog dags att ta farväl. -Menar du nu
eller inom det närmaste dygnet?
Hur länge rör det sig om?
-Ett dygn verkar osannolikt. -Är du säker?
För jag ska med ett plan imorgon,
och om jag väntar till efter 1 2 kan jag inte boka om det.
Jag måste iväg ikväll. Jag har ett styrelsemöte imorgon.
Tror ni att hon kommer att dö idag?
Är Shepherd rätt för Stevens operation?
-Har du nån annan i åtanke? -Jag skulle inte välja Shepherd
med tanke på hur han mått på sistone, men det är inte min hjärna.
-Nej. -Fan också. HLA typ B3.
Jag måste ge henne DTlC och en hög dos lL-2 istället.
-Det är starka grejer. -Värre kan det inte bli.
-Tänker du berätta det nu? -Jag är hennes onkolog.
Dåliga nyheter före en operation
kan öka risken för komplikationer.
Det är samma nyheter imorgon. Och just nu har jag tid.
Kommer du?
Izzie är nere på röntgen nu.
Okej. Vi kan vänta en timme.
-Chefen? Sökte du mig? -Karev. Ja.
Som du vet så ska vi plocka ut ägg.
Från Stevens.
Som du tydligen har ett förhållande med.
-Chefen... -Frusna ägg överlever bättre
när de är... befruktade.
-Befruktade... -Jag vet att det är mycket att ta in.
Så fundera på det.
Om det är nåt som du kan tänka dig...
-Ge mig burken. -Karev. Prata med Stevens.
Ge mig burken!
-Mår hon bra? -Hon säger det.
-Tror du på henne? -Nej, inte direkt.
Där är han.
En motorcyklist tappade kontrollen.
Svåra skallskador, förlorade vitala funktioner på vägen hit.
-Bra att ha dig tillbaka. -Tack.
Vi går in igen. Han har redan dött.
Hörde du mig?
Owen?
-Swender har ingen framsynthet. -Han försökte strypa dig,
-och du låtsas som ingenting. -Nu fokuserar vi på Izzie.
Hunt försökte döda dig. Han kom nyss tillbaka från lrak.
Han har problem. Det betyder inte att du måste...
Om han fick hjärtinfarkt, stroke eller miste ett ben, skulle du gå därifrån då?
Så varför vill du att jag ska gå nu? Han är skadad.
Han har krigsskador. Det är inte så enkelt.
Och det är inte så illa som du tror.
Undan!
-Nu så. -Håll tummarna.
Ladda till 360. Undan.
-Kom igen... -Hallå där.
Vet ni hur många här på sjukhuset som väntar
och hoppas att deras anhöriga ska överleva? Era hyenor.
-Vi är inga hyenor. -De gav Joyce en månad
för tre år sen. Och vi var jätteledsna.
Vi höll henne i handen i flera veckor,
och vi tog farväl. Och sen...
...blev hon bättre.
Hon blir inlagd en gång i månaden.
Varje gång sätter vi oss på planet och tar farväl igen.
Och varje gång blir hon bättre.
Vi vill vara här när hon dör. Det vill vi.
Men... det blir mycket flygande hit och dit.
Hon är redo. Vi är redo. Det är dags.
Och jag har ett styrelsemöte imorgon.
Ett viktigt möte.
Man har sett förändringar i hjärnans anatomi hos patienter med PTSD.
Snart förstår man nästan den fysiska sidan av psykiskt trauma.
-Otroligt vad man kan se med en MR. -Vad har Meredith sagt?
Posttraumatisk stress är en riktig skada.
Det går att bota. Det finns hjälp att få, terapi.
Försök inte hantera det själv.
Jag kom tillbaka med armar och ben i behåll.
Många andra kom tillbaka med riktiga skador.
Jag har mardrömmar eller så blir jag lamslagen...
Var det vad som hände igår natt? Blev du lamslagen?
Om du vill kan jag hjälpa dig.
Jaså? Jag behöver inte hjälp. Jag tog inte bort en halv hjärna
och sprang och gömde mig. Jag är inte den som alla pratar om.
Oroa dig inte för mig. Se dig själv i spegeln istället.
Karev? Jag ville bara se hur det går...
-Är allt bra? -Det vore bättre
om du inte stod utanför dörren och lyssnade.
Visst. Förlåt.
Gå därifrån.
Du lämnade dörren olåst. Modigt.
-Skickade chefen hit dig? -Nej, jag erbjöd mig.
-lfall du behövde prata. -Tror du att det hjälper att prata?
Att en burk full med spermier gör allt okej? Det är skit.
Det här är skit!
Man kan inte behandla folk så.
Även om de blir frysta, tror du att vi får en chans att använda dem?
Tror du att hon kommer att vara här?
Tror du att hon kommer att överleva? Tror du...
Jag tror... Hon berättade... Hon berättade att hon såg ett spöke.
Och jag är så van vid alla galna tjejer att jag inte ens...
Jag är läkare. Läkare!
Och jag tänkte inte ens...
Och nu är hon... Det här...
Det här är fel. Det ska inte vara så här.
-Jag vet. -Det är skit!
-Jag vet. -Jag hatar det här.
Jag vet.
Det här är inte...
Det är inte så här vi skulle... Det är inte så här jag ville ha det.
Det var inte så här Izzie och jag skulle göra barn.
Jag har inte sett dig på hela dagen.
Tänk om jag inte hade vaknat?
Jag minns inte ens vad som hände. Jag har inget sätt att...
Jag skulle aldrig skada dig.
Men det gjorde jag. Mina händer bara...
Hur kan mina egna händer...?
-Jag klarar inte det här. -Men du vaknade.
-Ta inte på dig skulden. -Vi måste sluta träffas.
-Cristina, jag nästan... -Nästan vad?
Jag sa ju att jag vet var gränsen går.
Låt mig bestämma vad jag kan hantera.
Bra, stå där. Får jag se?
-Jag vet aldrig hur långa de ska vara. -Fin färg. Är den till Karev?
-Jag har inte sett mycket av honom idag. -Han jobbar. De jobbar allihop.
Deras patienter ska inte lida
bara för att jag har saker som växer på mina organ.
Jag har en kolektomi i eftermiddag.
Om du var ST-läkaren som assisterade
och jag bad dig att dela på cekum, vad skulle du använda?
Jag assisterar inte. Du kommer inte att be mig dela på cekum.
Nej, men om ett år måste du göra det här.
Du måste undervisa ST-läkare.
-Tror du att jag är här om ett år? -Ja.
Så... jag har öppnat upp högersidan,
och du delar på cekum med...
Peang.
Jag lyfter upp den från hjärnhinnan.
Suturer.
Kompresser.
Sugning.
Jag börjar om.
Här har du din burk. Den är full.
-Jag äter. -Jag har tvättat händerna.
Har du pratat med Izzie än? Med tanke på att ni två
gör barn ihop, borde du inte prata med henne?
Du sa att hon behövde mitt... bidrag. Här är det.
-Hej. Hur är det med Izzie? -Jag vet inte.
-Hur är det med Izzie? -Hur så?
-Har du pratat med henne? -Nej, jag har jobbat med Swender.
-Ja? -Har du pratat med Izzie?
Nej, har inte ni det?
-Är du redan klar med den där? -Jag hade lite ledig tid.
-Mycket ledig tid. -Har du inte haft några besök?
Det är okej. Om jag var dem skulle inte jag heller vilja komma hit.
-Du måste inte kolla hur jag mår jämt. -Jo, det måste jag.
Du måste börja med det här före operationen.
Operationen, ja.
Och jag ville berätta hur det gick med min operation.
-Tarmoperationen? -Kolektomin gick bra,
men när jag öppnade såg jag en tumör.
-Var den stor? -Som en knytnäve.
Det här kommer att svida lite, men bara i några sekunder.
Så vi fick mobilisera övre tarmkäxartären
innan vi kunde resektera och sedan anastomosera tarmarna.
Jag önskade att Izzie Stevens skulle dö.
Varje dag. Jag vet inte hur länge.
Jag vaknade varje morgon och önskade att Izzie Stevens skulle dö. Och nu...
Vad för slags människa önskar att nån ska dö?
När man vet vad som kan hända...
Vad för slags läkare önskar...?
Ligger du härinne och ber för att Izzie ska dö?
Nej. Jag ber för att hon ska få leva.
-Undan! -Vänta där ute!
-Säger du till...? -Ja, jag säger till.
-Skitstövlar. -Flusha epinefrin.
Ladda till 360. Undan!
Kom igen, Joyce, låt dem inte vinna.
Ladda igen. Undan!
Hej, jag är dr. Karev.
Du är en kämpe, vet du det? Du har jobbat hårt idag.
Hon måste vila.
Släpp inte in familjen. Ge henne en paus från all kärlek.
Nej. De är otåliga.
Det har tagit lång tid.
Men de kommer alltid.
De är min familj.
Sådant gör att man kämpar.
Det är bättre än att vara utan.
-Han förbereder sig fortfarande. -Han borde ha på sig den här.
Det är hans mössa med färjor. Han älskar färjor.
-Meredith. -Vad gör du?
Nu måste du tvätta dig igen.
-Jag är inte redo. -Jo, det är du.
Jag måste veta att jag har dig. Du måste säga ja.
Jag kan inte. Inte om det betyder att det är okej om Izzie dör.
Jag kan inte säga ja. Jag älskar dig, och du klarar det här.
Det vet jag.
lz!
Vi ses snart, dr. Stevens.
-Förhoppningsvis. -Definitivt.
-Dr. Bailey, om nåt går fel... -Det gör det inte.
Halsduken.
Den är till dig.
Det är en fin kväll att rädda liv.
Då sätter vi igång.
Jag fattar varför jag inte har hållit Izzie i handen...
-Jag vill inte prata om det här. -Varför inte?
Kanske för att jag frågade Izzie hundratals gånger vad som var fel
och hon bara ignorerade mig.
Och när hon faktiskt behövde hjälp
så gick hon till Cristina av alla människor!
Och sen är hon din bästa vän, och hon kommer kanske att dö.
Det är det också.
Kom, vi ska gå och vänta på Izzie.
George, du var min man, och du låg med henne.
Det var på grund av dig jag önskade att hon var död.
Du kan ljuga för dig själv, men jag känner dig. Jag älskade dig.
Och du bryr dig om ifall hon lever eller dör.
Operationen har börjat.
-Har de börjat operera än? -Ja.
Dr. Grey, har de börjat med dr. Stevens operation...?
-Stå inte här och häng. -Låt dem stanna om de vill.
Det är bättre att folk bryr sig.
Klämma.
Jag är redo att... Nej.
Jo. Jag är redo att börja med temporalartären. Suturer.
Det är inte bråttom. Alla står på din sida.
Kommer det att hålla med så mycket skör ärrvävnad?
Jag såg dr. Shepherd göra tre olika kraniotomier förra månaden
med dubbelt så mycket skör ärrvävnad.
De höll fint.
Mer sutur, tack.
Undan!
Flusha mer epinefrin. Ladda igen. Kom igen, mrs Wallington. Undan!
Jag beklagar verkligen. Vi har gjort allt. Nu är det över.
Tack. Du har gjort ett fantastiskt jobb.
-Det kan inte vara sant. -Det kommer aldrig att ta slut!
Nej... Hon är död. Hon är död nu.
Hon är död. Det är hennes pacemaker.
Den gör att man tror att hjärtat slår. Hon är död.
Fast hjärtat slår.
-Är du säker på att hon är död? -Jag är AT-läkare.
Jag får inte avgöra om nån är död i såna här situationer,
så jag ska hämta min chef.
Ursäkta mig. Jag kommer strax tillbaka.
-Jag är orolig för dig. -Meredith...
-Stryptag. -Sluta.
-Det är oacceptabelt. -Lägg av.
-Händer runt halsen. -En ring kastad i ansiktet.
Det här stänger av pacemakern.
Död klockan 22.40.
Hon är död. Nu kan ni åka
och gå på styrelsemöte. Ni kan åka nu.
Får vi stanna lite längre?
Vad gör ni här ute?
Vi väntar på Izzie, sir.
Ni är rädda.
Det är jag med.
Fan också. Några av blodkärlen i akvedukten är lindade runt tumören.
-Penfield fyra, tack. -Jaså?
-lstället för kniven? -Ja, istället för kniven.
En Penfield låter mig skjuta artärerna åt sidan om metastasen.
Jag måste dissekera så att tumören blir mindre
utan att orsaka onödigt trauma. Ge mig en Penfield fyra, tack.
-Är värdena stabila? -Fanns det någon residualtumör?
Shepherd resekterade hela tumören. Hon får ligga på uppvaket i en timme.
Hon mår bra.
Er vän mår bra. Inte på grund av er.
Skärp er till imorgon.
Din operation gick bra.
Borde inte du och Meredith vara ute och fira?
Hon sa nej två gånger.
Hon sa att hon förstår och att hon förlåter mig.
Du visade henne din mörka sida.
Meredith verkar inte vara mörkrädd.
Jag vet inte.
Visste du att det var Meredith som frågade Izzie
om hon ville spara sina ägg?
Så att Izzie skulle kunna få den framtid hon vill ha. Framtiden.
Hon var säker på att du skulle lyckas.
Meredith tror på dig.
Jag är här, lz.
Jag är här.
-Izzies operation gick bra. -Bra.
Jag önskar att saker vore...
De skulle kunna vara...
-Att vi skulle kunna vara... -Jag med.
Får jag hålla om dig?
-Vänta. Du kan inte ta den. -Varför inte då?
-För att jag sa det. -Jag tar vilken hiss jag vill.
Kom igen.
Hej. Kom in.
Det här är Katie Bryces CT-röntgen. En 1 6-årig flicka.
-Subaraknoidal aneurysm. -Hon föll under gymnastiken.
Det var vår första operation ihop. Vårt första räddade liv.
Det här är en cerebral cysta. Det var tufft, men vi klarade det.
Jag kysste dig i trapphuset efteråt.
Det var här dr. Bailey sparkade ut dig
för att hon hade sett oss i min bil.
Och det här var en sju timmar lång kraniotomi.
Du höll i klämman hela tiden.
Det var då jag visste att du skulle bli en otrolig kirurg.
Beth Monroe gjorde vår kliniska studie till en framgång genom att överleva.
Du övertalade mig att operera henne.
Det var då jag visste att jag behövde dig.
Och det här är idag. Izzies postoperativa CT-röntgen.
Ser du?
Ingen tumör.
Tack vare dig. Jag opererade tack vare dig.
Om det är kris blir du inte lamslagen.
Du går vidare.
Du får oss andra att gå vidare, för du har sett värre saker,
och du har överlevt värre saker. Och du vet att vi också överlever.
Du säger att du har en mörk sida.
Det är ingen svaghet.
Det är en styrka.
Det gör dig till den du är.
Jag tänker inte gå ner på knä.
Jag tänker inte ställa en fråga.
Jag älskar dig, Meredith Grey.
Och jag vill tillbringa resten av livet... med dig.
Och jag vill tillbringa resten av livet med dig.
Jag tror inte...
Jag kan nog inte hantera det här trots allt.
Vad...? Vad menar du?
-Säger du...? -Förlåt.
Förlåt mig.
Jag ligger här i dina armar...
...och jag är rädd för att somna.
Det spelaringen roll hur tuffa vi är.
Jag vill be om ursäkt för tidigare.
-Det jag sa var... Det var fel av mig. -Det är redan glömt.
Tack för att du gör det här.
Trauma lämnar alltid ärr efter sig.
Jag är förlovad.
Jag har gjort slut med Owen.
Det följer oss hem.
Det förändrar livet.
Jag sprutade i en burk åt dig idag.
Tack?
Trauma ställer till det för alla, men det är kanske det som är meningen.
All smärta och rädsla och skit...
Att gå igenom det får oss kanske att gå vidare.
Det är det som motiverar oss.
Vi måste kanske ha det tufft
innan vi kan tuffa till oss.